Det er noen her.
Ikke nærme.
Ikke godvillig.
Jeg føler nøling.
Hva er problemet, Henry?
For mange minner, for mye smerte, -
- for mye sorg.
Hvem du enn er sammen med, -
- så be dem si noe. Be dem komme nærmere.
Jeg tror jeg vet hvem det er. Jeg vet hva som plager henne.
Henne? La Henry gjøre arbeidet selv, Miss Rainbird.
Ut med det, kjære. Vi skal hjelpe min venn ut av sin smerte.
Hun skal kunne legge hodet trygt på puten -
- og sove som en engel.
Hvem har fortalt deg at jeg ikke får sove?
Nettene hennes kan ikke fortsette slik.
Jeg har ikke fortalt noen om marerittene mine.
Hvem er det som har dukket opp, men ikke tør å komme nærmere?
Det er min søster Harriet. Det må det være.
Hun holder avstand, Julia Rainbird, -
- for hun føler ikke din kjærlighet. Du er omgitt av egoisme.
Jeg orker ikke mer av henne. Hun invaderer drømmene mine.
Hun vil gi meg skyldfølelse, som om hun vet hva som er best.
Si at jeg vet hva som må gjøres. Jeg har villet gjøre det i et år.
Men det er jeg, Julia Rainbird, som har truffet beslutningen.
Hun skal ikke presse meg.
Alle de vemmelige ordene gjør meg syk.
Si at hun skal la meg være.
Nei, hun må ikke forsvinne.
Harriet, bli her hos oss.
Din søster vil snakke med deg fra sjelens dyp.
Hva er i veien?
Hun sier: "Jeg har ventet på å høre fra deg, Julia."
"Jeg har vært så ulykkelig uten deg."
Det er deg, Harriet. Jeg er så lei for det.
Jeg skulle aldri ha fått deg til det.
Gjort er gjort, men jeg skal prøve å gjøre det godt igjen.
Hvis han fortsatt lever, finner jeg din sønn -
- og omfavner og elsker ham som jeg var deg, stakkars Harriet.
Han skal bli en av oss, og jeg vil gi ham alt. Alt.
Langt borte. Langt, langt borte.
Men hun må hjelpe meg. Jeg kan ikke gjøre det alene.
Hun må hjelpe med å huske. Det er over 40 år siden, -
- og jeg vet ikke hvem som fikk barnet.
Jeg vet ikke hvor han er eller hvem han er.
Julia Rainbirds kjærlighet skal måles i hva hun gjør nå -
- med din hjelp og min.
0g med den avdødes hjelp, hun som er så langt borte.
- Vi forstår ham, ikke sant? - Jo.
Jeg vil gjøre hva som helst.
Alt ender godt. Fortidens tårer skal få hjertets ørken til å blomstre.
Farvel, Julia Rainbird. Farvel, Blanche.
Farvel.
Går det bra, madame Blanche?
Ja.
Hva skjedde? Jeg er helt utmattet.
Husker du ikke hva som skjedde?
- Bare hovedtrekkene. - Så la meg høre dem.
Jeg kunne vel ikke få noe å drikke?
- Jo, hva vil du ha? - Bare en dobbel...
Et lite glass sherry ville være fint.
Takk.
- Fortell meg hva du husker. - I hovedtrekk?
For 40 år siden sørget du for at din søsters barn ble gitt bort.
Nå forteller din samvittighet deg at du skal finne ham, -
- innlemme ham i familien og la ham få del i formuen din.
Hvorfor tvang jeg søsteren min til å gi bort barnet?
Det var vel... uekte.
Jeg er ikke puritansk, -
- men for 40 år siden var det uhørt å få barn utenfor ekteskapet.
0g i en familie som vår kunne ikke den slags komme frem.
Jeg er fortsatt så gammeldags og var om slektsnavnet -
- at jeg ønsker diskresjon -
- fremfor å ty til detektivbyråer og avisannonser.
Klok beslutning, Miss Rainbird.
Vi får snakke om hvorfor du er her.
Jeg er 87 år og vil gjerne gå i graven med god samvittighet.
Særlig når min eneste arving går rundt et sted -
- frarøvet Rainbird-navnet takket være meg.
Vil du stille kreftene dine til rådighet?
Hvis du tror jeg kan, skylder jeg oss begge å prøve.
Jeg har ikke tid til annet enn sikre resultater.
Finn ham, madame Blanche. Bruk åndene dine. Bruk Henry.
Få kontakt med søsteren min. Finn hennes sønn, hvor han enn er, -
- så skal du få 10000 dollar.
Hvis du insisterer, så.
Men jeg betrakter det ikke som min egen lønn.
Det er mange gode formål som kunne trenge litt penger.
Det gleder en rik kvinne å møte noen som ikke er ute etter penger.
Jeg anser arrangementet vårt for avsluttet.
Det er over min sengetid. De har vært behagelig selskap.
- Det var en minneverdig kveld. - Sørg for å oppnå resultater også.
Jeg håper ikke du glemmer -
- at ingen må vite noe om dette.
- Slektsnavnet må beskyttes. - Min munn er lukket med sju segl.
Adjø, og takk for at du kom.
Hvordan gikk det?
Jeg får så vondt i halsen av å imitere Henry.
- Jeg vet det, men hvordan gikk det? - Hun har gått på kroken.
- Enda en billig sardin? - Nei, George, en diger hval.
- Fortell. - Slapp av, hold øynene på veien.
- Begynn fra begynnelsen. - Det var så lett som bare det.
Henry hvisket til meg at hun hadde søvnbesvær, og så gikk det slag i slag.
- Jeg har reddet deg igjen. - Hva mener du, George?
Det vet du.
Apotekeren fortalte meg jo at hun prøvde å få sovepiller uten resept.
Det kunne ha vært fint å vite. Hvorfor har du ikke fortalt det?
- Jeg har fortalt det. - Nei, du tror at du har fortalt det.
Det er jeg som må gå rundt med Henry på den andre siden.
Henry, du liksom! Det var meg. Det er alltid meg.
- Du er like synsk som en salami. - Fy da, fy da.
- Du har meg i krystallkulene. - Hold dem utenfor.
- La oss holde Henry utenfor. - Du er sjalu, ikke sant?
Spar meg.
- Bare du ikke kjørte så elendig. - Jeg er jo egentlig skuespiller.
- Må jeg være taxisjåfør også? - Ja, inntil Julia Rainbird betaler.
- Ingen av oss vil sulte i hjel. - Hvor mye punger hun ut med?
- Du skal spille detektiv også. - Herregud. Det er slutt.
Herregud, ja. Ikke vær blasfemisk.
- Hva sier du til ti store? - Vent litt, Blanche...
Sa du ti store? 10000?
- Dollar? - Ja, dollar, George.
- Vet du hva vi kan få for 10000? - Vi kan attpåtil bli gift.
- Lyseslukker. - Du smigrer meg.
- Hva skal vi gjøre? - Det forteller jeg når vi har lagt oss.
Gi meg et hint. Bare litt... forspill.
- Vi skal bare finne en mann. - Ikke annet? Hva heter han?
- Det vet ingen. - Hvem er han?
- Det vet ingen. - Hvor er han?
- Det vet ingen. - Er det ingen som vet noe?
Ikke ta slik på vei. Det er én som kan ha visst det.
Det var Julia Rainbirds venninne Ida Cookson som nevnte ham.
- Det er Rainbird-familiens sjåfør. - Det var bedre. Vi er på vei.
Problemet er...
...at han har vært død i 25 år.
Det blir kaldt i vannsengen i kveld.
- Surhet spolerer en forestilling. - Ta det helt med ro.
Det blir en kveld med stående applaus.
Hun er her. Nei, det er en kvinne.
Ja vel. Følg meg.
Så lenge du har Victor Constantine, er du urørlig, så bare legg den bort.
Du kalte deg selv "Kjøpmannen", så vi trodde du var en mann.
Vi vil ha beviser på at offeret fortsatt er i live.
Det er ingen radio i helikopteret, som du forlangte.
"Mr. Constantine er bevisstløs, men uskadd ved avhentingen."
"Bedøvelsen skal bare avta."
Slå på lyset.
- Glem alt om å spille helt. - Ja vel, sir.
Vel, vi har gjort vårt.
Hvor skal vi?
Ikke én eneste feiltakelse.
Hvor langt skal vi?
Flaks for deg at dere har offeret, ellers hadde jeg kastet deg ut.
Alt er nøye planlagt, hva?
Den er sikkert ikke ladd engang.
Golfbanen?
Nydelig. Helt perfekt.
Føttene mine er helt ødelagte. Det er de høye hælene.
Jeg liker høye kvinner. Det gjør alle. 0g de vil lete etter en høy kvinne.
- Hva har du ellers drevet med? - Hentet løsesum og slikt.
- Så du noen vi kjenner? - To politifolk og én FBl-agent.
- Nydelig omgangskrets. - Heller det enn husarbeid.
- Sa du noe til dem? - Ikke et ord.
Så du kan holde munn hvis du anstrenger deg.
Se hvem som er her.
- Har noen sett en høy blondine? - Vi trenger ikke henne.
Jo, jeg gjør. I hvert fall én gang til.
På med den.
- Mr. Constantine har etterlatt litt vin. - Sikkert fordi den er importert.
- Kalvekjøttet var nok for stekt. - Eller så var det utsikten.
- Husk å tømme den der. - Du snakker til en juvelsamler.
- Det er syndens lønn, Arthur. - Jeg gjør det i morgen.
Utsett aldri til i morgen det du kan tømme i dag.
Merr.
- Hvordan er Amsterdam? - Det er mange kanaler der.
0g en masse gamle menn som lager store diamanter om til små.
Bare vent og se.
Hva går det av meg? Jeg skjelver over hele kroppen.
Sånn er det med fare. Først får man kvalme.
Men når den er overstått, blir man veldig, veldig kjærlig.
Elskling...
Det gikk så lett at det er skremmende.
Glimrende planlegging. Ikke et eneste spor å følge.
Hva med Ketaminen?
Tannlegen min savnet den ikke for et halvt år siden, så hvorfor nå?
- La oss legge oss. - Er du trett?
- Så trett at jeg skjelver. - Hvordan fikk du meg inn i dette?
- Falt jeg ikke for at du var så solid? - Du må ha en dårlig dømmekraft.
- Hvor er diamanten? - Et sted alle kan se den.
- Forteller du hvor? - Da må du torturere meg.
Det akter jeg å gjøre. 0m et øyeblikk.
All respekt for FBI og politiet, men jeg har ikke tid til å leke.
Jeg ble tvunget vekk fra jobben min og har mye å innhente.
Hvor mange ganger må vi gjennomgå det?
- Til vi finner noe, Mr. Constantine. - Pokker til oppklaringsmetode.
Du er ikke første offer. Det er andre før deg.
- Men jeg kan ikke fortelle noe. - Det vet man aldri.
- Floyd? - Parkeringskjelleren?
Full av biler. Jeg hørte noen bak meg.
- Mann eller kvinne? - Jeg vet ikke. Mann.
- 0g så? - Et prikk, og jeg snur meg.
- Så våknet jeg i det rommet. - Hva hørte du?
Rommet var lydtett. Jeg hørte bare en forvrengt stemme.
- Beskriv den. - Det har jeg gjort.
Det var en mann, ingen aksent, forvrengt elektronisk, ugjenkjennelig.
- Hvor mange var det? - To. En mann og en kvinne.
- Hva får deg til å si det? - Det kom litt lys oppe fra gangen.
- Hvem lagde maten? - Hun.
En mann ville ikke gidde å drysse persille på en sjøtungefilet.
- Hvor gammel er hun? - Gi deg.
- 25. - Hvorfor det?
Hvis en på min alder skal kidnappes av en kvinne, skal hun helst være 25.
- Beskriv frigivelsen. - Jeg sitter med ryggen til døren.
Lyset går, døren går opp, og begge kommer inn. Jeg får et stikk i armen.
Så våkner jeg i en sykehusseng og blir overfalt av spørsmål.
- Du klarer det bra, Mr. Constantine. - Det sier du.
- Vi tar alt sammen en gang til. - Pokker!
Du stråler som en sol, Henry.
Jeg er så glad, Blanche. Det kommer via deg fra din venninne Ida Cookson.
Jeg hjelper henne på vei, Henry. Vennskap er dyrebart.
Si til Ida Cookson at vi gleder oss over den varme roen i hjertet hennes.
Den blir enda varmere hvis hun betror seg til deg -
- og ikke skjuler verken egne eller nære venners hemmeligheter.
- Hørte du det, Mrs. Cookson? - Ja, madame Blanche.
Henry, nå vil jeg be deg finne Walter for oss.
Finn godhetens bånd, -
- og la min venninne bli forbundet i tale med sin kjære avdøde mann.
Jeg skal prøve, Blanche, men først må tåkesløret lette -
- og gi plass for lyset som viser veien frem.
Jeg er klar, Henry. Klar til å følge deg, hvor du enn går.
Hvor skal vi, Henry?
Ja, jeg ser en hånd som vinker meg til seg.
For en nydelig hage...
Er det en statue?
Er det Walter som står ved siden av springvannet?
- Hva driver du med? - Gi meg bilnøklene.
- Det er hardt å bli avbrutt slik. - Jeg trenger nøklene.
- Hvorfor det? - Jeg har funnet sjåførens datter.
- Hvordan skal jeg unnvære bilen? - Ta en taxi.
Trærne svaier, grenene skilles, men det er ingen der!
Skyggene faller, luften blir kjølig, lyset forsvinner. Farvel, Henry!
Farvel.
- Fant du Walter? - Hvor?
På kjøkkenet.
Ja.
- Har du et øyeblikk, Mrs. Hannagan? - Naturligvis.
- Kjenner vi hverandre? - Nei, jeg er advokat Frank McBride.
- Jeg vil høre litt om din bakgrunn. - Min bakgrunn?
Den er trist og grå. Hva vil du vite?
De opplysningene jeg søker kan være verdt mange penger.
- Kan de det? For hvem? - Det kommer vi til.
- La gå. - Alle tiders. Først foreldrene dine.
- Begge to er døde. - Din far var sjåfør, ikke sant?
- Han var hos familien Rainbird. - Helt riktig.
- Du ville bli en god detektiv. - Det spørs.
Husker du om din far hadde en nær venn?
Da jeg gikk på skolen, var det en han drakk øl og spilte biljard med.
Denne Harry Shoebridge og hans kone Sadie solgte fjærfe.
Butikken gikk dårlig, selv i gode tider, -
- og hun aborterte hele tiden.
De ga opp og flyttet til Barlow Creek, hvor de adopterte et barn.
- En gutt? - Ja, et spedbarn.
Det er litt tåkete, -
- og jeg forbinder det med...
Jeg husker en kveld da far kjørte bort til Shoebridge, -
- og det ble bråk fordi han ikke kom hjem før klokka fire om morgenen.
Etter fars død -
- var mor rasende fordi Shoebridge ikke kom i begravelsen.
- Men så fant hun ut hvorfor. - Hvorfor?
- Året før var de bl¡tt begravd selv. - Døde?
- De brente inne. - 0g sønnen?
- Kundene venter. - Jeg kommer straks.
Det der med hvor mye det er verdt...
Mrs. Hannagan!
- Hvor finner jeg Shoebridges sønn? - Prøv kirkegården i Barlow Creek.
- Hva mener du? - Han er visst også død.
Unnskyld.
Et blindspor, Blanche. Død og begravd.
- Graver. Kan jeg hjelpe deg? - Jeg er bare en venn av familien.
Ingen igjen. Trist historie.
Mener du brannen?
Jeg liker ikke bunkebegravelser. Det er altfor mye arbeid.
De døde sammen, men de ligger ikke i samme grav.
- Hvorfor ikke? - Aner ikke.
Se.
De døde i 1950. Han døde i 1950.
De døde samme dag.
Gammel stein. Denne er så god som ny.
- Du er en klok fyr. - Har jeg tak i noe?
Hyggelig å treffe deg.
Jeg må gå. Det er kunder i butikken i morgen.
Lavere, Marcella! Jeg kan ikke høre meg selv tenke.
Jeg husker ikke så langt tilbake. Jeg må se i det gamle arkivet mitt.
Jeg må dessverre insistere.
Alle advokater er like.
Bråk, bråk og atter bråk.
Så kom da.
- Hvilket år døde familien? - 1950.
- Hvilken måned? - Jeg vet ikke.
- Shoebridge... - Kan jeg sette meg her?
Her. Shoebridge, Harry og Sadie.
Stor marmorstein, modell 28. Betalt. Sjekk nr. 93.
Mormon-kirken, Barlow Creek.
Hva med sønnen?
- Edward Shoebridge, sønnen. - Edward?
- Ingenting. - Det må være noe.
- Kanskje den kom senere. - Du mener Eddie Shoebridges stein.
Ja, den kom senere. 65 var det visst.
Den gutten var ikke populær.
Noen mente at han stiftet brannen -
- og så forsvant. Man fant aldri liket hans.
- Er det ikke noe lik i graven? - Det var ingen høytidelighet heller.
- Var det ingen dødsattest? - Det angår ikke meg.
Jeg er bare en forretningsmann, Mr. McBride.
Her er den. Edward Shoebridge. Granitt. Bestilt 12. november.
Betalt 18. november 1965. 395 dollar.
Rart... Den er betalt kontant.
- Hvem var det? - Han ville vel være anonym.
"Han"?
- Du sa "han". - Ja, jeg gjorde visst det.
Jeg synes jeg husker at det var en mann.
Ja. Ung fyr, halvskallet.
Sist i 20-årene.
- Så du ham da du satte opp steinen? - Det var ikke vi som gjorde det.
Han hentet den selv. Ja, nå husker jeg det.
Han kom i en kranbil.
Jeg har det.
FØDSELS- 0G DØDSATTESTER
Det er ingen på Edward Shoebridge. Bare Harry J. Og Sadie L. Shoebridge.
- Er det ikke annet? - Jo, dette.
En begjæring om utstedelse av dødsattest.
Den er fra 4. november 1965.
"Da søkeren ikke kunne bevise at pågjeldende var død -
- og ingen dokumenter støttet det, ble begjæringen avslått."
"Søkeren ønsket ikke å bringe saken for retten."
- Står det hvem søkeren var? - Joseph P. Maloney, Barlow Creek.
- Flink jente. Takk. - Ingen årsak.
- Full tank? - Ja takk.
- Skal jeg sjekke oljen? - Ja, gjerne.
- Forsiktig med de fyrstikkene. - Å, ja... Unnskyld.
- Eier du dette stedet? - Ja.
Da må du være J. Maloney.
Står det for John eller Jim?
Joe.
Alt ser bra ut.
Du trengte ikke bensin.
Ikke olje heller. Du kom visst ikke for bilens skyld.
- Kan du ta forruten? - Greit.
Kjenner du en Edward Shoebridge? Han bodde her i området.
Det sier meg ingenting. Hva vil du med... Shoebridge?
- Akkurat. Det er noe juridisk. - Er du advokat?
- Jeg heter Frank McBride. - Advokater er dyre bekjentskaper.
Du kan faktisk tjene penger på å snakke med meg.
Jeg betaler kontant -
- for opplysninger som kan føre meg til Eddie Shoebridge.
- Advokater varsler oftest problemer. - Ikke denne gangen.
- Jeg tror Shoebridge blir glad. - Hva vil du si?
Det er konfidensielt.
- Hvem har ansatt deg? - Det er også konfidensielt.
Bare jeg kunne hjelpe deg. Forretningene går litt tregt.
- Jeg tror du kan hjelpe meg. - Tror du det?
- Folk sier at Shoebridge er død. - Da får han ikke de gode nyhetene.
Jeg tror han er i live.
- Bilen din er møkkete. - Hvorfor gravstein på en tom grav?
- Hvilken gravstein? - Den du kjøpte i 1965.
Det blir 2,47 dollar.
To uker før ville du ha Shoebridge erklært død, men fikk nei.
- Kan jeg få kredittkortet ditt? - Nei, jeg bruker ikke den slags.
Jeg foretrekker også å betale kontant.
Dette er min egen favoritt.
- Er den ikke utsøkt? - Den er nok for dyr til meg.
Kan jeg hjelpe deg?
Unnskyld meg.
Mrs. Clay, vil du ta deg av Mrs. Cunningham?
Jeg er redd jeg liker den.
Hei, Eddie, gamle ørn.
Arthur Adamson, takk. Hva i helvete gjør du her?
Det er noe viktig, Eddie... Arthur.
- Kunne du ikke ha ringt? - Å, ne¡... Har du noe spr¡t?
Hva er det denne gangen, Joseph?
Ny fryser til kona? Skal mor opereres? Er bookmakeren etter deg?
- Jeg har vært glad for hjelpen din. - Har jeg hatt noe valg?
Slapp av.
Jeg har et spørsmål.
Kan noen ha noen grunn til å grave i livet ditt etter alle disse årene?
Nei. Hvordan det?
I dag hadde jeg en kunde som lette etter Eddie Shoebridge.
Han sier han er advokat og har gode nyheter. Mer vil han ikke si.
- McBride het han. Svindler. - Politimann?
Nei, en skikkelig amatør. Jeg sjekket nummerskiltet hans.
Det er ikke engang hans egen bil.
Blanche Tyler, Castle Heights Road 17.
- Hvordan så han ut? - Høy, tynn, omkring 35 år.
Han røyker pipe og stiller en masse smarte spørsmål.
- Hva sa du? - Ingenting. Han visste alt.
Den falske gravsteinen, avslaget på å få deg erklært død...
Han tror du er i live. Han ser etter deg, Eddie.
Hvis drittsekken ser etter deg, ser han etter meg også.
Hva han enn pønsker på, så finner han meg ikke. Du tar det for tungt.
Du bare planla brannen og låste foreldre dine inne.
- Det var jeg som satte fyr på det. - 0g takk for det.
- Min barndoms lykkeligste dag. - Bare spøk med det, du.
- Jeg har tenkt meg å finne fyren. - 0g så?
Dette.
- Du forandrer deg aldri. - Har jeg ikke alltid hjulpet deg?
Legg bort den der og hør på meg.
Dra tilbake til Barlow Creek og hold tett.
Jeg ordner dette på min egen stille måte.
Jeg sier fra hvis jeg trenger deg.
Greit?
Du er sjefen.
Er det ikke rørende at et perfekt drap har holdt liv i vennskapet vårt?
Stol på det.
Unnskyld at jeg forstyrrer, men det er to herrer fra politiet her.
Jeg kommer straks.
- Pokker heller, Eddie! - Vent her.
- Arthur Adamson. Hva gjelder det? - Andy Bush, kriminalpolitiet.
Dette er førstebetjent Peterson.
- Har du hørt om Constantine-saken? - Det er noe jeg må tilstå.
Da jeg hørte hvor stor den steinen var, løp tennene mine i vann.
Vi besøker rent rutinemessig alle edelstensforhandlerne i byen.
Jeg er smigret.
Har du observert noe usedvanlig?
Har det vært usedvanlige store eller små steiner i omløp?
Nei, absolutt ikke.
Tror dere at steinen som utgjorde løsesummen er skåret opp i mindre?
- Det høres sannsynlig ut. - Det mener vi også.
Jeg foreslår at dere ser nærmere på markedet for antikke steiner.
De handler med hvem som helst, mens vi utelukkende kjøper en gros.
Vi er i full gang. Vi behøver visst ikke forstyrre mer.
Jeg beklager at jeg ikke kunne hjelpe, -
- men hvis jeg ser noe usedvanlig, vil dere høre fra meg.
- Det setter vi pris på. Takk. - Farvel, sir.
Farvel, og lykke til.
Bare steng når du vil. Jeg må ordne noe. Jeg tar bakdøren.
God kveld.
Din venninne, Blanche Tyler, er spiritist. Det står på skiltet.
- 0g det er ingen hjemme. - Ånder er aldr¡ hjemme. Hopp ¡nn.
- Hva gjør vi? - Venter. Vi vet ikke hvem han er.
Er det nødvendig?
Det må være henne.
Det må være piperøykeren som oppsøkte Maloney. En taxisjåfør.
- Hvor skal du, Lumley? - Hjem til min egen seng.
- Nei, det skal du ikke. - Tenker du aldri på annet?
- Hvorfor spare på kruttet? - Man vet aldri når man trenger det.
- Du er ikke særlig snill. - Jeg er helt pumpa og ubrukelig.
Det er du alltid når jeg trenger deg mest.
Har jeg ikke lett etter Shoebridge så vi kunne få de pengene?
- Du vet hva jeg mener. Kom igjen. - Glem det. Jeg stikker.
- Du er en svekling. - Du er en utakknemlig merr.
Hva med i morgen? Vi har viktige ting å gjøre. Shoebridge...
Finn ham!
Hvor mange ganger må jeg si at jeg må kjøre taxi i morgen?
Det må vente til søndag.
- Jeg er forvirret. - Det er veldig enkelt.
En taxisjåfør og et sexsultent medium jakter en viss Eddie Shoebridge.
De har heldigvis ikke fått ferten av yndlingskidnapperen vår.
Er du sikker? Han sa noe om noen penger.
- Det kan være dusøren. - Du er kanskje inne på noe der.
Det må tiden vise.
Én ting er sikker. Vi gjør ikke om på planene.
- Ikke nå. - Jeg må ha en drink, Arthur.
En blank bil. En limousin.
Hvorfor kjører han så fort?
Det ligger et gråtende spedbarn der. Fort, før alt sammen forsvinner.
Spør... Ja, jeg vet det.
Nå ser jeg ham.
Uniformen... En sjåfør...
Hva? Si noe, Henry. Hvem? Hva?
- Familien Rainbirds sjåfør... - Jøye meg. Michael 0'Keefe!
Hvor skal Michael? Spør hvor han kjører Harriets barn.
Bildene kommer strømmende. Jeg kan ikke atskille dem.
En kirkegård, en gravstein? Jeg liker det ikke, Henry.
En sko? En bro? Shoebridge? Hold opp, Henry.
- Snakk med sjåføren. - Huset brenner. Fort, Henry.
Huset brenner. Få meg bort. Jeg vil ikke se det.
Jeg holder ikke ut de fryktelige skrikene.
Gå tilbake til sjåføren. Miss Rainbird husker ham.
Ja, jeg husker ham. 0g hør her, madame Blanche...
Kan du høre meg?
Jeg har kommet på noe som kanskje er viktig.
Vent litt, Henry. Miss Rainbird må ha visshet om Harriets barn.
Han er en voksen mann nå. Er han lykkelig?
Lever han? Har han det bra?
Kan du ikke, så kan du ikke. Jeg kan ikke tvinge deg.
Ja, selvfølgelig vil hun forstå det.
På gjensyn. Farvel.
Farvel, min elskede.
- Hva skjedde? - Kan du ikke huske det?
- Ingenting. - Det spiller ingen rolle nå.
Hør her, madame Blanche. Henry fikk meg til å huske noe.
Da stakkars Mike lå for døden, skrev han til meg -
- at det var en som hadde lovet -
- å følge Harriets sønn resten av livet.
Det var presten som døpte det nyfødte barnet.
0g dessuten...
Ikke si det. La meg gjette. 500?
Ikke en øre. Ikke til utgifter engang. Hun vil se navnet og adressen først.
- Herregud. - Men hun ga meg et fantastisk spor.
Du må få tak i ham som vet om Shoebridge er død eller levende.
- Biskop Wood ved St. Anselm. - Herregud!
Nei, biskopen ved St. Anselm.
Han var presten som døpte barnet.
Unnskyld.
0m forlatelse. Hvordan får jeg tak i biskopen?
Du må snakke med kapellanen.
- Hvem er det? - Jeg skal hjelpe deg etterpå.
- Han beveger seg. Fikk han nok? - Den vanlige dosen.
Han ser så harmløs ut. Som barn fikk han meg til å føle meg ond.
- Se på meg nå. - Jeg føler meg år yngre.
- Vi blir gråhårete av dette. - For en jobb. En million er for lite.
Jeg kjører ikke tilbake og legger et nytt krav i bønneboka.
- Du må nøye deg med en million. - Du var praktfull, Fran.
- Jeg var redd. - Jeg sa jo at det ville gå bra.
Kirkegjengere er hemmede. De lager ikke noe oppstyr.
De er så velfriserte.
Skal vi fortsette å gratulere oss selv, eller vil du snakke om ham nå?
- Mannen med pipen. - Så du så ham?
- I egen høye person. - I egen lave person.
- Det er tydelig hvem han jakter. - Hva ville du gjøre med ham?
Ingenting.
Joe Maloney brenner etter jobben. Jeg ringer til ham når vi er hjemme.
Jeg hadde rett angående den dumme taxisjåføren. Bare jeg ikke hadde.
Hvordan visste han at vi var der når vi ikke har sagt det til noen?
Det er noe jeg har tenkt på, selv om det høres dumt ut.
Tror du på ESP? Ekstrasensorisk persepsjon og slikt.
- Som hun madame? - Blanche Tyler.
Herregud. Vi vet at det er vås, men har vi råd til å ta feil?
Vårt kranglevorne kjærestepar vil visst bli utsatt for en dødsulykke.
- Maloney vil vel ikke gjøre det? - Jo, gladelig.
- Han tror det er for å beskytte oss. - Jeg vil ikke vite noe om det.
- Lov meg det, Arthur. - Det er jo det som er spennende.
Vi beveger oss som én. Ikke noe med å holde oss tilbake.
Så du lot ham gå? Vi hadde bare ham.
Jeg lot ham ikke gå. Han ble kidnappet.
- Hvorfor kidnapper man en biskop? - For å få en million i løsesum.
Jeg kan ikke glemme det. Jeg sto rett ved siden av.
Glem millionen. Hva med våre 10000?
Nå kan vi ikke komme videre. Hva sier jeg til Miss Rainbird?
Henry og jeg får vel gjøre din jobb igjen.
Min jobb er å kjøre taxi. 0g fra nå av vil jeg...
- Hva da? - Ta telefonen.
Hallo? Hvem?
Mr. Maloney fra Barlow Creek? Fortsett.
Hallo? Kan du snakke litt høyere?
Jeg fikk registreringsnummeret på den bilen vennen din kjørte i.
Jeg vet kanskje noe om Eddie Shoebridge.
- Hvorfor har du ombestemt deg? - Jeg syntes ikke det rakte noen.
Men jeg trenger pengene. Jeg kjenner en som kjenner kona.
- Men det koster 1000 dollar. - Du må være sprø.
Advokaten min vil gi deg 100, men da skal det føre til noe.
200.
Greit. Hvor kan vi møtes?
Ved "Abe & Mabel's" om to timer.
- "Abe & Mabel's"? - Det er i retning mot Mt. Sherman.
- 8 km ut hovedvei 22. - Kan vi ikke finne noe nærmere?
- Personen bor i det området. - Ja vel.
- Innrømmer du at Shoebridge lever? - Det sier jeg når jeg ser pengene.
- Hva sier du? - Det er noe muffens med det.
Blås i litt muffens, bare vi får mat på bordet. Vi har ikke andre spor.
- Har du 200 dollar på deg? - Jeg trodde du kjente meg. Nei.
- Lag en sånn til meg. - Du har fått. 0g vi har bare to timer.
Jeg spiser den i bilen. Du er umulig.
To øl, takk.
Han er forsinket.
Takk.
Sett dere der borte.
- Hvordan var søndagsskolen? - Bråkete. Fem colaer, takk.
- Vi bråkte ikke. - Nei, det er derfor dere er her.
- Ikke gi meg skylden. - Sa jeg noe kanskje?
Unnskyld forsinkelsen. Jeg setter meg her borte.
Det gjør jeg også.
- Se der. Smart arrangement. - Du har en skitten tankegang.
Takk, vennen min.
Pass på så du ikke blir svimmel.
Han kommer ikke.
Det var det.
Hvorfor kjører du så fort?
Sett ned farten.
- Ikke kjør så fort, sier jeg. - Gasspedalen sitter fast.
- Kjør langsommere. - Jeg kan ikke.
Hamburgeren kommer opp igjen.
- Gasspedalen sitter fast. - Tråkk på bremsen.
- Den virker ikke. - Hva?
- Bremsene virker ikke. - Hva mener du?
- George! - Slipp meg. Det er ikke min skyld.
Jeg kaster opp.
Du kveler meg, for pokker!
Gjør noe!
Få bort den foten.
Trekk i brekket. Trekk i det.
Slipp rattet. Trekk. Trekk.
Slipp rattet, for pokker.
Ta ned foten!
Jeg må vekk fra denne veien.
Hold fast, skatt.
- Var ikke det morsomt? - Pokker ta deg!
Det var ikke meg, det var Maloney. Det er han som har tuklet med bilen.
- Maloney? - Ja. Tror du det er en tilfeldighet?
Bilen din er visst ferdig som bil for en stund, -
- så la oss finne en annen vei hjem.
Er du uskadd, George?
- Jeg tror det. Hva med deg? - Jeg har det bra.
- Unnskyld. - Alt i orden.
Tror du Maloney ville drepe oss?
Men hvorfor i all verden vil han det?
Jeg vet ikke. Men det har sikkert noe å gjøre med Eddie Shoebridge.
Han ligger vel begravd i Maloneys hage, og vi må ikke oppdage det.
Den veien?
- Beklager forsinkelsen. - Bra jobb med bilen, Maloney.
- Hvorfor står dere midt i veien? - Det vet du.
- Du må være Blanche. Hvor er bilen? - Den har sett bedre dager.
- Dere kan sitte på til stasjonen. - Nei takk, ikke i en begravelsesbil.
Ville dere ikke treffe han som kjenner kona til Shoebridge?
Dra alene, du. Vi står over.
Sjarmerende mann.
- Er det ikke? - Maloney. Han vil påkjøre oss.
Vi stikker.
- Vi må tilkalle politiet. - 0g gå glipp av 10000 dollar?
- Kan jeg hjelpe deg? - Jeg vil se på noen armbånd.
- Ser du etter noe bestemt? - Noe med turkiser eller perler.
- Hvordan har gjesten vår det? - Bra. Han har fått lunsj og vin.
- Kanskje en av disse. - Er det sandperler?
- Hva gjør du her? - Dette ligner ferskvannsperler.
De sa på radioen at de har funnet steinen vi ba om i New York.
Harry Winston. 53 karat.
- De er nydelige. Hva koster de? - 315 dollar, inklusive moms.
- Når henter vi den? - Halv ti i morgen kveld.
Bra. Dra hjem.
Kan du legge dem til side så mannen min kan se på dem?
Naturligvis.
0g nå de dårlige nyhetene. Se her.
MANN 0MK0MMET I MYSTISK BILULYKKE
Den udugelige tosken. Nå må vi ta oss av dem selv.
- Vi? - Ja.
I morgen kveld, når vi har overlevert gjesten vår.
- Jeg kan ikke. - Du er nødt.
Husk...
- Som venner vi deler. - Hold opp!
Hold opp!
Men du etterlot deg mer enn det, som din dyrebare gave til livet.
Du var gavmild, Joseph Maloney. Du ga av hele ditt hjerte.
Du ga av det beste i deg selv, og mer kan man ikke forlange.
Du elsket din hustru.
Dine foreldre fikk all den omsorg, -
- oppmerksomhet og støtte som de trengte i deres livs høst.
Vi som står igjen med sorgen -
- må avfinne oss med at Herren rår.
Han valgte å ta deg fra oss i denne grusomme ulykken.
Guds hellighet er stor, -
- for Han vet alt, og intet er skjult for Ham.
Han kom inn i verden for å frelse mennesket...
La meg være i fred. Er det ikke nok at du drepte ham?
Det er ikke riktig, Mrs. Maloney.
Dere begynte å rote i ting som ikke angår dere.
- Vær snill å gå. - Jeg må snakke med deg.
Hvorfor fikk jeg ikke lete etter Eddie Shoebridge?
Du er vel hans medskyldige.
- Er det derfor du flykter fra meg? - Nei.
- Du er meddelaktig i drapsforsøk. - Jeg er uskyldig...
- Skal jeg gå til politiet? - For guds skyld. Du vil da ikke...
- Bare si hvor Eddie Shoebridge er. - Jeg kan ikke.
Hvor er han? Si det.
Eddie Shoebridge fins ikke.
Han gikk opp i flammer for 25 år siden og dukket opp i byen.
- Nå kaller han seg Arthur Adamson. - Arthur Adamson?
Hvis han finner ut at jeg har sagt det, dreper han meg. La meg være i fred.
Svindler!
Du overdriver. Jeg har bare vært borte i to-tre dager.
Si at det er livsviktig. Slå i bordet.
Hvorfor tror du at det er jeg som har kjørt privat i bilen?
Hva med den lille dritten Herbie?
Jeg forstår. Jeg kommer. Ja, jeg kommer.
Han sa nei. Jeg må ta vakten i kveld.
- Ikke bli sur. - Du kjempet ikke stort for saken.
Jeg har tatt mye fri for din skyld. Jeg kan få sparken når som helst.
Du trenger ikke kjøre taxi hvis vi får de pengene.
Vi kan ikke leve av "hvis" mens du og Rainbird valser rundt blant ånder.
Jeg er nødt til å jobbe av og til. Har du ikke fått fyrens navn kanskje?
- Det kryr av Arthur Adamson-er. - Du skal bare finne den riktige.
Han er ca. 40 og skjelver når man sier Shoebridge. Vi gjør det i morgen.
Nei, nå. En fugl i hånden... Kom igjen.
Det eneste jeg får i hånden, er et bilratt. Fra klokka fire til midnatt.
- Ja, hvorfor skulle du kysse meg. - Jeg trodde ikke du var så umulig.
- Jeg gjør det uten deg. - Nei, det gjør du ikke!
Shoebridge har gjort alt for å ikke bli funnet. Du kan komme i knipe.
Ikke når han hører om millionene som venter ham.
Sett deg ned på den pene baken din.
0g den er ganske... Den er pen. Vent til jeg kommer tilbake.
Så skal vi...
...legge en slagplan, hvis du forstår.
Jeg trenger ikke ham.
Du er vel ikke Arthur M. Adamson?
Unnskyld...
- Er du Arthur Adamson? - Art!
Ja?
A.A.?
- Vi stenger nå. - Treffer jeg Mr. Adamson?
Nei, dessverre. Men prøv igjen i morgen.
Jeg vet ikke om det er den riktige. Han er omkring 40 år, ikke sant?
Det var bra.
- Hvor kan jeg finne ham? - I kveld?
Han går som regel rett hjem, men i kveld har han visst selskap.
Han gikk tidlig.
- Kan jeg gi ham en beskjed? - Det er privat.
Du kan legge en lapp til ham.
Denne veien.
Er det noe galt?
I stedet for å legge en beskjed -
- skulle jeg kanskje sende et telegram. Hvor bor han?
- Jeg vet ikke... - Alt i orden. Vi er venner.
- Franklin Street 1001. - Tusen takk. Det var snilt.
- Du er Steinbukk, ikke sant? - Nei, Løve.
Det var det jeg tenkte.
Hei, Pete. Har du sett George?
- Han fikk en tur til River Valley. - Det kan jo ta hele natten.
- Ja. Hva er det? - Kan du gi ham en beskjed?
Bare si at jeg har funnet ham. Han bor i Franklin Street 1001.
- Der bor han, og dit drar jeg. - Der bor han, og dit drar du.
- Takk, Pete. - Ingen årsak, Blanche.
- Skal vi gjennomgå møtestedet igjen? - Jeg kan det utenat.
Er alt i orden?
- Det går bra. - Er du sikker?
Avtalen er halv ti. La oss komme av gårde.
Biskop Wood, vi skal dra nå. Har du på prestekjolen?
Ja, men jeg har ikke spist opp kyllingen.
Jeg beklager, Deres eksellense, men jeg har noen instrukser.
Sett lenestolen midt i rommet med ryggen til døren, og sett deg i den.
Vi vil bedøve deg, men det varer ikke lenge.
Tusen takk. Det var vennlig.
Si fra når du er klar.
Jeg er ikke helt ferdig med boken dere ga meg.
Kan jeg ta den med meg?
Med fingeravtrykkene våre på? Godt forsøk, Deres eksellense.
Takk. Bare glem det. Jeg er klar.
Jeg slår av lyset.
Vi må ikke komme for sent. Se hvem det er, men vær forsiktig.
Det er hun... Blanche Tyler.
Utrolig!
- Er taxisjåføren med henne? - Hun er alene.
- Hvis jeg ikke skulle dra... - Hva gjør vi?
Ingenting. Ikke før senere.
- Hun har gått. - Kom igjen. Fort.
Hvis navnet Shoebridge sier deg noe, så ring til meg.
Jeg har gode nyheter til deg. Vennlig hilsen Blanche Tyler.
- Sa du ikke... - Mr. Adamson?
Hold øye med ham.
Det var bra jeg fikk tak i deg. Du hørte vel ikke at jeg ringte på.
Jeg er madame Blanche Tyler, spiritisten. God kveld.
Har du noe imot å flytte bilen? Vi har en viktig avtale.
Når du hører hvorfor jeg er her, vil du blåse i om du kommer for sent.
Jeg vet hvorfor du er her. Du og han taxisjåføren...
...har snust rundt som to sultne blodhunder de siste ukene.
- Det ante jeg ikke. - Nå har dere funnet meg.
- Jeg får høre kravene deres senere. - Det er ingen krav.
Julia Rainbird vil bare innsette deg som arving til hele formuen.
Vi snakker om millioner.
Jeg skulle bare finne deg. Ved hjelp av åndene.
Er det eneste grunn til "interessen" deres?
Ja, og det har ikke vært lett.
Det har vært et forferdelig mas å spore deg fra du var helt liten -
- over en gutt som het Shoebridge til den voksne Mr. Adamson.
Men nå er du her. Det er et lykkelig øyeblikk for oss alle.
Det er biskopen!
- Vet noen at du er her? - Noen?
0m noen vet det? Nei, ikke en eneste.
Ikke engang George, -
- så ikke vær urolig, Mr. Adamson.
Jeg lover... at jeg ikke vil si et ord til noen.
Miss Tyler trenger visst å hvile seg litt.
Gjør som jeg sier!
Nei...
Lås opp.
0pp med humøret, Fran. Vi henter en ny diamant til lysekronen.
Den er nydelig.
Nå gjelder det madame Blanche.
Herregud.
Blanche?
Blanche!
Jeg snakker så mye fordi du ikke sier noe.
- Jeg liker ikke å drepe folk. - Tror du jeg gleder meg kanskje?
Hadde Joe Maloney vært noe tess, ville begge to være døde nå.
Du kan beholde begge diamantene, bare du gjør en slutt på dette.
Hør her...
Hjelp med å få Tornerose opp fra kjelleren og ut på en øde vei -
- hvor hun kan begå selvmord, så kan vi diskutere tingene. 0k?
- Hva med taxisjåføren? - Han finner oss sikkert også.
- Han dumper rett ned i fanget vårt. - Fanget ditt, ikke mitt.
Skal vi se til henne? Det er en stund siden hun fikk sprøyten.
- Gjør det, du. - Greit.
Jeg kan glede deg med at hun fortsatt er bevisstløs.
Blanche?
Den ene enden inn i eksosrøret... den andre inn vinduet.
På den måten ligner det selvmord.
Vi får se å hente henne. Jeg tar vår bil, du tar hennes.
Ta føttene.
Hun er jammen tung.
George!
Vi fikk dem.
Du lurte dem trill rundt. Du er fortsatt den beste.
Takk, George.
Er du klar over hvor stor dusøren er?
Ja. Men tenk hvor mye vi ville få hvis vi fant diamantene -
- og avleverte dem.
Hva er i veien?
Hva er det?
Hva er i veien, Blanche?
Hva er det?
Du klarte det, Blanche! Du er synsk!
- Hva gjør jeg her på trappen? - Du har funnet en.
- Se. - Er det sant?
Politiet får de gode nyhetene først, og så får Miss Rainbird de triste.
Politiet, takk.